Bagi István „a világ legszebb falujából”, Békésszentandrásról indulva lett korrepetitor, pécsi joghallgató, siklósi ügyvéd, kamarai titkár, majd alkotmánybíró. Őszintén hitt abban, hogy fő feladata a segítségnyújtás a rászorulóknak, illetve az igazukat keresőknek.
Bagi István 1942. augusztus 7-én született Szegeden. Születési helyének mégsem Csongrád-Csanád megye székhelyét tekintette, hanem „a világ legszebb faluját”, Békésszentandrást, amelyet szerinte gyönyörűen fognak körbe a Körösök. Romantikus magyarázatot adott arra, miért nem Békésszentandráson született. “Elment a régi orvos és új jött a helyébe, aki anyámat lánykorában vagy tíz éven keresztül ostromolta szerelmes levelekkel, eredménytelenül. Anyám megelégelte a dolgot, és inkább Szegedre ment szülni. Három-négy nappal később mindketten már újra otthon voltunk” – mesélte születésének körülményeiről.
A törökös hangzású vezetéknevéről az Alkotmánybírák talár nélkül című interjúkötetben a következőket mondta: „Bag kertet jelent. Egyik utazásom alkalmával találkoztam egy iráni orvossal, aki megkérdezte tőlem, hogy eredeti-e a nevem. Mondtam, hogy igen. Közölte, hogy ez egy előkelő besenyő név, és a besenyők Irán északi részén élnek. Ezen elcsodálkoztam, mert azt hittem, hogy már régen kihaltak. Nem, mosolygott az orvos, manapság is nagy tömegekben élnek náluk, és igen rendes emberek. Vannak azért furcsa szokásaik, például nyaranta kiköltöznek a téglaházaikból sátrakba. A hagyomány szerint egyébként Békésszentandrás is besenyő település volt, mintegy harminc kilométerre a falutól található Besenyőszeg. Annak idején széttelepítették a besenyőket, hogy ne legyenek egy csoportban. Ma a fél falut Baginak hívják.”
Édesapja 1902-ben született egy tanyasi parasztcsaládba, ahol nyolcan voltak testvérek. Ő volt a hetedik gyerek, mint a mesében. Nagyon jól tanult, szeretett is volna továbbtanulni, de az apja nem akarta, mert szükség volt rá a birtokon. Az anyja viszont biztatta, így aztán előbb elment napszámba, és az ott keresett pár ezüst koronával beballagott Szarvasra, ahol később le is érettségizett. Ezt követően két évet abszolvált a pécsi jogi karon. Amikor kitört a gazdasági válság, felhagyott az egyetemmel, és Nyíregyházán egy államigazgatási főiskolaszerűséget végzett el. A harmincas évek végén Békésszentandrás főjegyzője lett. A fordulat évét követően azonban megszűnt az állása, és attól kezdve faluról falura költöztek Békés megyében. Ahogy beindította az egyiket, következett a másik.
![Bagi István](/image/rich/arckep/210304_Az_Alkotmanybirosag_teljes_ulese_elott_Balogh_Elemer_jobbra_tarsasagaban_2005_januarjaban-Foto-Demecs_Zsolt.jpg)
Hárman voltak testvérek, és István volt a legkisebb. Otthon állandóan szólt a muzsika, mindenki játszott valamilyen hangszeren. A nővére például Kadosa-tanítványként kitűnően zongorázott. Mindig szeretettel gondolt vissza ezekre a családi együtt zenélésekre. Hamar megismerte a „bejárás” gyönyörűségét, mert a zeneiskola miatt már az általános iskolát is Békéscsabán végezte. “Jó zenei előképzést kaptam, aminek hamarosan hasznát láttam, hiszen tizenhárom évesen már állásom volt. Ez úgy történt, hogy amikor 1955-ben Békéscsabán megalakult a Balassi Népi Táncegyüttes, meghívtak az együtteshez korrepetitornak. Ez azt jelenti, hogy a próbákon zongorán fogtam össze a partitúrát, mert drága mulatság lett volna zenekart alkalmazni, s játszottam, számtalanszor négy ütemet ismételve órák hosszat” – emlékezett vissza jóízűen a békéscsabai évekre. Amikor a család átköltözött a Dunántúlra, a pécsi Nagy Lajos Gimnázium tanulója lett. Nem hagyta abba a zenélést, a Mecsek együttesnél korrepetitorkodott tovább, és így kollégistaként megkereste a kollégiumi díját.
Ifjúkorában csábította a gondolat, hogy újságíró legyen. Apróbb tudósításokat, hírfejeket írt a két pécsi újságba, a Dunántúli Napló reggeli kiadásába és az Esti Pécsi Naplóba. De vonzotta az is, hogy befejezze, amit apja két év után abbahagyott, a jogi egyetemet. Választásában hatott rá egyik kollégiumi nevelőtanára, Köves Sándor, aki jogászként politikai okokból nem tudott elhelyezkedni a szakmájában. Köves azt tanácsolta, hogy ne kísérletezzen az újságírással, mert olyan időket élnek, amikor elég egy fuvallatnyi változás, és eltiltják az írástól. “Ha az a régi vágyad, hogy a jogra kerüljél, akkor menj a jogra” – bátorította. Így is tett, és tizennyolc évesen jelentkezett a jogi karra. A felvételinél megszerezte a maximális tanulmányi pontszámot, de 1960-ban még a származásra is adtak pontot. Ő nem kapta meg a származásért járó öt pontot, mert apja főjegyző volt, viszont a hiányzó pontokat pótolta, hogy a jogi egyetem zenekarának nem volt zongoristája.
Több professzort is említett, akitől rengeteget tanult az egyetemen. Bihari Ottó az egyik előadásán például azt mondta, hogy minden egyes társadalmi rendszer olyan, mint egy feldobott kő, egy darabig felfelé ível, és utána lefelé száll. Az egész évfolyam visszafojtotta a lélegzetét, mert Bihari nem tette hozzá, hogy a jelenlegi rendszerre ez nem érvényes, hogy a kő örökre fenn fog maradni. A sors ajándékának tartotta, hogy szeretett tanárával, Ádám Antallal több évtizeddel később együtt lehettek alkotmánybírák. A jogi karról rendszeresen átjártak például Szentágothai János anatómia óráira, ahol a különböző bibliafordításokat hasonlították össze. – “Jó dolog volt pécsi diáknak lenni” – összegezte egyetemi élményeit.
![Bagi István](/image/rich/arckep/210304_Bagi_Istvan-Demecs_Zsolt.jpg)
Akkoriban az volt a rendszer, hogy négy év után gyakorlati munkát kellett végezni. A Siklósi Járásbíróságra került fogalmazónak. Rengeteg munka szakadt rá. 1965-ben szerezte meg a jogi diplomát. Az államvizsga után nem árult zsákbamacskát, mert őszintén közölte, hogy ügyvéd szeretne lenni. A siklósi ügyvédi munkaközösségbe osztották be, és ott is lett később bejegyzett ügyvéd. Közben megnősült. Pécsett laktak a feleségével, és naponta járt Siklósra.
Siklósi ügyvédjelöltként megtanulta, hogy nem minden szerepel az egyetemi tankönyvekben. Így az sem, hogy a hatvanas években egy Dráva-menti horvát határőr felesége nem szerezhetett tulajdont, mert a régi katonai határőrvidéki jog szerint a ház mindig a férjé maradt, aki a kiváltságért cserébe viszont köteles volt hátaslovat tartani, és állandó készenlétben lenni, hogy – legalábbis a törvény keletkezésének időszakában – Jellačić parancsára rögvest mozgósítható legyen.
1972-re lett elege a kijárásból. Aztán hívták oktatni is, ekkor még nem az egyetemre, hanem az ügyvédjelöltek pécsi oktatási központjába. Öt megyéből, Vastól egészen Tolnáig, jártak oda az ügyvédjelöltek posztgraduális képzésre. Polgári jogot és polgári eljárásjogot oktatott. 1978-tól öt évig a Pécsi Ügyvédi Kamara fegyelmi bizottságának tanácsvezetője volt, majd 1983-ban közvetlen választással a kamara titkára lett. Ez a poszt szerepelt a pártbizottság úgynevezett egyetértési listáján, csak éppen az ő neve nem szerepelt rajta. A választási eredményből nagy balhé lett, az illetékesek ugyanis elképedtek, hogy nem olyat választottak kamarai titkárnak, akit ők ajánlottak. 1989-ben – ugyancsak a hivatalos listával szemben – a budapesti országos választmány beválasztotta az Országos Ügyvédi Tanács tizenöt tagú elnökségébe. Elnökségi tagként számos jogszabály előkészítésénél serénykedett. Utóbb az elfogadott törvényszövegben örömmel látta viszont egy-két mondatát.
Az ügyvédi hivatás megítélése kapcsán úgy fogalmazott, hogy nagyon sok a jogkereskedő, a joggal való kereskedő. Aggódott a szakma kommercializálódása miatt. Úgy vélte, nagy szükség van a gyakorlati szakemberek tapasztalatára. Az orvosi egyetemeken teljesen természetesnek veszik, hogy egy sebész délelőtt műt, délután pedig a katedrán a műtéti fogásairól beszél. “A jogászképzésben az elmúlt évtizedekben sajnos elszakadt egymástól az elmélet és a gyakorlat” – mint mondta, ezért is ment vissza tanítani az egyetemre, mert elhatározta, hogy ezen az ellentmondáson szerény eszközeivel megpróbál segíteni.
Szerette a történelmi és az irodalmi példákat. „Werbőczy István például azt mondta: az ötven vagy ötvennél nagyobb létszámú ménest ingatlannak kell nyilvánítani. Hát, nem egy remek elképzelés? Először is: ingóságot ingatlannak minősít, másrészt nem akárhonnan összeterelt ötven lovat, hanem egy ménest, amit hosszú évek, esetleg évtizedek alatt gyúrtak egységessé. Ez a gondolat olyan absztrakciós képességre utal, amit bármelyik alkotmánybíró megirigyelhet. Vagy említhetnék az egykori kitagadási okok közül is néhány érdekeset. Mint ismeretes, Gárdonyi Géza Egri Csillagok című regényében Török Bálint két fia is benne van abban a csapatban, amelyik megkísérelte kiszabadítani a törökök által fogva tartott magyar főnemest. Azt valószínűleg kevesen tudják, hogy az őszinte érzés mellett az akkori öröklési jog is motiválhatta a két fiút a tettében: kiesett tudniillik az öröklésből az a gyermek, aki fogságba esett apját legalább nem próbálta meg kiszabadítani.”
![Bagi István](/image/rich/arckep/210304_Bagi_Istvan-Foto-Sereg_Andras.jpg)
Úgy gondolta, hogy ő igazából nem is a 20. vagy a 21. századba való. Ügyvédként őszintén hitt abban, hogy a feladata nem lehet más, mint a tényleges segítségnyújtás az arra rászorulóknak, illetve az igazukat keresőknek. Ennek jegyében az eleve lehetetlen célra irányuló jogvitákat elhárította. “Az anyagi viszonyaimon meg is látszott, hogy nem vállaltam képtelen ügyeket” – jegyezte meg derűsen.
1997. június 17-én onnan tudta meg, hogy az Országgyűlés megválasztotta Németh Jánossal együtt alkotmánybírónak, hogy a parlamenti patkó közepére két mikrofont tettek ki az eskütétel előtt. 1997 júniusa és 2006 júniusa között volt az Alkotmánybíróság tagja. A testület jövőjét így látta: „Vannak országok – például az Egyesült Államok, Anglia –, ahol az úgynevezett rendes bíróságok látják el az alkotmányossági feladatokat. Könnyű nekik, szoktam volt mondani, mert az egyik országban kétszázötven éve, a másikban ezeregyszáz éve nem járt idegen katona, tehát a nemzeti jogfejlődést nem zavarta megszállás. Lehet, hogy egyszer nálunk is átveszik a rendes bíróságok a jogi normák alkotmányossági vizsgálatát.”
Bagi István életének 79. évében 2021. február 19-én hunyt el. „Az Alkotmánybíróság jelenlegi és volt tagjai, munkatársai Bagi István személyében gyászolják az ügyvédi munka gyakorlóját, a polgári jog művelőjét, az Alkotmánybíróság volt tagját” – búcsúztak a volt alkotmánybírótól a testület honlapján.